Doslej v Warehouse 13 …
G. Lattimer, delam za vlado.
Jutri opoldne boste v Južni Dakoti. Delate zame. –Ne, ne, ne.
Zakaj si tukaj? –Dodelili so me sem.
Rekla je, da gre za vprašanje … –Nacionalne varnosti.
Sem Arthur Nielson, a me lahko kličeta Artie.
Navdušen sem, da sta v ekipi. –Kakšni ekipi? Kaj je ta prostor?
Pridružila sta se mi kot zbiralca in čuvaja skrivnosti.
Gdč. Bering, g. Lattimer, dobrodošla v Skladišču 13.
Vzamemo nevarno in nerazložljivo in zaklenemo.
Vajino delo je loviti karkoli grozi, da bo uničilo prihodnost sveta,
to očistiti, zapakirati in označiti.
Nisva se še spoznala. Jaz sem ga. Frederic.
Je Skladišče 13 vaše? –Moje je.
Tako kot Lattimer in Bering. –Prosim?
CHICAGO PREJŠNJI PETEK
Zdravo, Laura. –Pozdravljeni, g. Jarvis.
Ste spremenili pričesko? –Da, dodala sem ji barve.
Všeč mi je. Lepo je. –Hvala.
Izvoli.
Živjo, Kelly, opravil sem plačilo.
NEKJE V JUŽNI DAKOTI
Žal mi je, a ni moja krivda.
OGLEDALO; Charles L. Dodgson a.k.a. Lewis Carroll
Dobro, srečo si imel. Ne pozabi, kdo je tvoj očka.
Tako je.
Kaj? Ne, dobro sem.
Nisem zasopel.
Znova Chicago?
To …
Daj no.
Ne, ne …
Kaj telesno kaznovanje deluje pri računalnikih?
Ti monitorji so zelo stari. Že celo jutro so čudni.
V Chicagu je bil še en rop, pa ne morem niti pogledati.
Oba vaju bom recikliral na koščke!
Kaj praviš na to?
Artie … –Kaj?
Skozi prihaja. Zunanji strežniki.
Nekdo je pravkar vdrl skozi požarne zidove.
In bere podatke iz skladišča? –Ne, ne, ne.
Ne še. Samo ribari.
In ne bo mogel čez varnostni podsistem Zetac.
Dobro, a kdo sploh ve za skladišče?
Da ne omenjam, da mu je uspelo do sem. –Res je.
Sledil mu bom in odkril, v kateri luži
ta izmeček prebiva. Samo sledimo …
Pripravljen je bil na sledenje. Zelo dober je. Kapo dol, gospod!
Torej ga bomo morali poiskati na staromoden način.
Kako kaj spiš?
Ne spim. –Bi rekla.
Tvoja avra je grozna. –Pa je ne glej.
Živjo, Leena. –Živjo, Pete.
Namakaš mi tla.
Oprostita mi, zmenek imam z naslednjo podajo.
Kje je Myka? –Zunaj telefonira.
Zaboga.
Vem, mama. Lahko ji rečeš, zabava ob upokojitvi,
a obe veva, da ne bo pustil tiste knjigarne.
Mama, ne morem. Prav? Veliko dela imam.
Pazi! –Kaj?
Si dobro? –Moški in njihove žogice!
Kje je moj telefon? –Kaj? –Kje je moj telefon?
Za tvojimi nogami.
V petek je bila oropana tretja banka v Chicagu.
Kaj se dogaja? –Nekaj čudnega. Ne vem, kako izvedejo rope.
Vidva gresta v Chicago, da ugotovita.
Chi–Town.
Chi–Town!
Ujemi.
Se ti Artie zdi nekoliko … Kaj vem, bolj čuden kot običajno?
Kako dolgo bo trajalo, da najdejo varnostni posnetek?
Izvolite. –Hvala.
Nervozna?
Zdi se mi, da ne bova dobila posnetka.
Bonnie Belski, FBI Chicago.
Agentka … –Bering in Lattimer. Kaj hočeta z mojimi ropi?
Živjo, fantje. Lepe kravate.
Rada bi dostop do vseh dokazov, prič ali sledi, ki jih imate.
Sedaj, ko sem tu, ste vprašali vljudno.
Klicala sem. Polomija v Denverju te pripelje v Washington,
kjer skupaj skoraj izgubita predsednika?
Sledi pregon brez možnosti pritožbe v moje mesto lulat po moji nogi.
Lepa noga.
Prišla sva pomagat. –Nočem pomoči.
Vidva imata ugled, da za seboj pustita razdejanje.
Še vajina agencija ne ve, zakaj sta tukaj.
Ognita se moji preiskavi in uživajta v Chicagu.
Poskusita pico.
Zaljubljen sem.
WAREHOUSE 13 Resonanca
PISARNA DANIELA DICKINSONA TAJNA SLUŽBA
Agentka Belski bo bolj sodelovala.
Koliko te je to stalo? –Nekaj tisočakov.
Direktor je grozen igralec pokra, pa sem mu odpisal dolg.
Meni nisi nikoli. –Nikoli nisi vprašal.
Kako gre vama? –Skladišče naju zaposluje.
Natančno s čim, Pete?
Če še kaj rečem, bo go. Frederic vrglo od jeze.
Dobro, pozdravi Myko. Bodita previdna. –Bova.
Ne, te tvoje igrice krivde pri meni več ne delujejo.
Oče me ne bo pogrešal. Še ko sem bila tam, me ni opazil.
Reci mami, naj ti ne nalaga svojega umazanega dela.
Deena, iti moram. Delo kliče. Adijo.
Živjo. –Ne sprašuj. –Nisem. –Lepo.
Itak se me ne tiče, kajne?
A če bi bil moj oče živ, bi ga šel obiskat.
Pri čem sva zdaj? –No …
Belski je bila pravkar našeškana. Pojdiva, dokler je ritka še vroča.
Dobro, gospod, kdorkoli že si. Skušaš vdreti v moje računalnike …
Lahko bežiš skozi proxy strežnike v Yinchuan,
vendar se ne moreš skriti.
SEDEŽ FBI V CHICAGU
O, živjo.
Ustvarjaš? –Morala bi videti moje živali iz balonov.
Mojim agentom ne bo všeč, da uničuješ njihovo delo.
Ne, jaz ga poudarjam.
Velika razlika je med gledati kaj in videti kaj.
Vemo, da so bile oropane tri banke v petek ob konicah.
Danes je petek in še šest ur do konične ure.
Dva osumljenca uporabljata tehniko nadzora brez orožja.
Banke predajo denar in nihče se ničesar ne spomni.
Kar je čudno. –Povejte mi kaj, česar ne vem.
Kij za kriket škotske kraljice Mary je bil izdelan
iz okamnelega roga enoroga. Nikoli ni izgubila igre.
Veš, kako to počnejo?
Ne še.
Jezen sem. Uradno sem jezen.
Dickinsona si morala klicati? –Ne jemlji osebno.
Neprofesionalno je in pravim, da bi lahko rekla meni,
pa bi ti priskrbel vse potrebne informacije.
Potrebovala sva dostop, ne podatkov.
Naj bom jasen. Jaz sem tvoj šef zdaj.
Vajine ovire odstranjujem jaz, ne Daniel Dickinson. Jaz.
Vajini kontakti so tabu! Brez izjem!
Take so varnostne zahteve skladišča. Jasno?
Da. Razumem.
Lahko zdaj dobim tvojo pozornost? –Pokaži mi. Pokaži. –Prav.
Dobro, ustavi. Kaj je znotraj teh plaščev?
Ne vem. Bomba ali kaj? Nekaj je prestrašilo te ljudi.
Je kak posnetek z zvokom? –Ne, vsi so nemi. –Zakaj?
Zaradi zveznega zakona, da se ne sliši številk računov, …
Nobena od teh prič se ne spomni izjav ali zahtev roparjev?
Ne, ničesar se ne spomnijo. Kot bi izgubili kratkoročni spomin.
Ja, to se da. To lahko naredi kak udar. Karkoli utripa …
Nič ne utripa. –Govorim o nečem z roba vidnega spektra.
Nekaj med okvirji posameznih sličic videa.
Enkrat sem sledil primeru, kjer je prazgodovinski pelod
spremenil žensko v pohotno mesečnico.
Ni se zavedala, da to počne, dokler ni …
Artie, bi bil tiho. –Kaj?
Tam je moški na telefonu za časa ropa. Vidiš?
Kaj res? To pa je dobro.
Nekdo je slišal, kaj se tam dogaja, kajne?
Imamo pričo, ki je slišala.
Potrebujem klicano številko.
Izsledil jo bom. Daj mi le ime kličočega.
Iščem, samo trenutek.
Pihal bom in puhal
in podrl tvojo hišico.
Artie, imam ga.
Jaz tudi.
Moški je puščal sporočilo na mobilni telefon svoje ženi.
In Artie ga je dobil? –Ne sprašuj, kako. Ne vem.
Dober ulov. –Hvala.
Torej, kaj je agentka Belski zadnje čase naredila zate?
Zapeljivo hodi. –Ja.
Malce. –Ne. –Sploh se ne zaveda.
Pa še kako se. Se.
Laura, to sta agenta Bering in Lattimer.
Laura je bila blagajničarka. –Vse sem že povedala.
Nič drugega se ne spomnim. Ne morem se spomniti.
Samo povejte, kar ste že meni. V redu je. –Ja. Sedite, prosim.
Le nekaj vprašanj imava.
Ko so osumljenci ropali banko, so predvajali zvok.
Se spomnite, da bi kaj slišali? –Ne, ničesar.
Imamo posnetek telefonskega pogovora, ki je potekal med ropom.
Predvajali vam ga bomo, vi pa nam povejte, kaj si mislite.
Pripravljeni? –Verjetno.
Živjo, Kelly, opravil sem plačilo.
Če torej hočeš … O, bog …
Bog, ropajo …
Laura?
Laura.
Mislim, da bi morala ugasniti.
Zdravo. –Zdravo.
Mi boste nekaj predvajali? –Laura …
Zdravo. Kaj se dogaja?
Nič.
Se dobro počutite? –Počutim se …
Ljubljena.
Ljubljeno se čutim.
Torej je imela močan čustveni odziv na glasbo s posnetka.
Da, toda midva nisva bila prizadeta.
Jaz mislim, da je to limbični spodbujevalec.
Zvok prikliče na plan spomine iz primarnega dela možganov,
ki je povezan s centrom za ugodje. Vidita?
Midva sva tudi slišala, pa se moj limbični del ni sprožil. Še trza ne.
Verjetno moraš slišati skozi opremo roparjev.
Blagajničarka ga je slišala tu. –Tako je. –Tam ga je znova.
Očitno obstaja element senzoričnega spomina.
Kaj potem iščemo?
Nekakšne zvočnike ali sesalnik Tomasa Edisona?
Kaj od Tomasa Edisona?
Ne meni se zanj. Dobro, čistim zvoke melodije.
Vsi skladatelji pustijo kromatičen DNK v kompozicijah. V glasbi.
Zato Beatlesi zvenijo kot Beatlesi in Copeland kot Copeland.
In ta zveni kot očetova priljubljena skladba. –Karkoli.
Sedaj poskušam določiti algoritem za rekonstrukcijo …
Kaj si prej rekel? –Le da zveni kot očetova priljubljena skladba.
'Center Of My Soul', Bricktones. 1960 … Oče je bil nor na njih.
Eric Marsden. –Ja, to je on.
Napisal je tudi … –'Angel's Kiss' in 'A Night in my Arms.'
Je to Marsdenova skladba? –In so jo roparji zmiksali?
Samo trenutek. Dajta mi …
Nisem še slišala za Erica Marsdena.
Ker si bila zaposlena z zaprašenim Shakespearom v očetovi knjigarni.
Pri osmih je oče mene peljal v Blue Note v New Yorku
poslušat Marsdena. Bil je v jazzu, nekaj eksperimentalnega.
To je natanko isto. Mislim, da je to njegova glasba.
To je njegova glasba. –Si prepričan?
Z 98,7 verjetnostjo.
To je povsem nov dosežek.
Ali pa je zelo stara in neobjavljena kompozicija.
Iščeta originalni posnetek te skladbe. Začnita pri Marsdenu.
Kje ga najdeva? –20 km južneje od ropov.
Tip je v Chicagu. –Igra kje? –Stanuje na Argyle 432.
Njegova glasba, lokalno prizorišče zločinov, …
Rekel bi, da je na vrhu seznama osumljencev, zato kar na pot.
Štiri ure do konic. –Ti voziš. –Točno.
Tudi glede tega si prepričan? Si odkril, kdo je vdrl v skladišče?
Da. –In vdor je prišel iz Washingtona?
Z 90,83 verjetnostjo.
Imaš osumljenca?
Kdo je to? –Nekdanji šef Peta in Myke.
Dickinson. –Daniel Dickinson.
Torej je most prišel iz tajne službe?
Če imam prav, in imam, neposredno iz računalnika v njegovi pisarni.
Artie, kaj boš naredil? –Ustavil ga bom.
Zdi se, da je nekdo zapadel v težke čase.
Dovolj, da bi ropal banke?
Počakajte, kjer ste. Karkoli prodajate, me ne zanima.
Od vlade sva. Rada bi govorila z Ericom Marsdenom, prosim.
O čem? –Sumu bančnega ropa.
Se šalita?
Ko sem izgubila glas, sem morala nekaj početi.
Spremljala sem ga pri 50 ploščah, torej verjetno ni razlike.
Zdaj že pet let skrbim zanj. –Ima kaj družine? –Bivšo soprogo.
Znova se je poročila in ustvarila novo družino. –Kaj pa otroci?
Enega. Že leta nista govorila. –Pa bo govoril z nama?
No, bipolaren je, klinično depresiven in pol katatoničen.
Prejšnji mesec so mu diagnosticirali raka na jetrih, a kar izvolita.
Koliko časa mu je ostalo? –Morda eno leto.
Vi zastavljate vprašanja, ne vi. Vaš glas bi ga motil.
In izklopita mobilnike. Brez zvonjenja in vibracij,
sicer bo začel kričati. Pohitita, skoraj kosilo je.
Gospod Marsden?
Ime mi je Myka in to je moj prijatelj Pete.
Rada bi vam zastavila nekaj vprašanj.
Preiskujeva neko neprijetnost, ki je morda povezana z nečim,
kar ste vi napisali. Skladbo morda.
Gospod?
Lep glas imate.
Nekdo mi je nekoč rekel, da imam glas natakaric.
Ne sliši vas.
Eric, ali obstaja kaj, kar ste napisali,
da vpliva na ljudi, jih osrečuje?
Mislim, ne znam prav razložiti.
Ste videli? –Kaj?
Vse.
Ste vi napisali to glasbo?
Zdaj hočem svoj ocvrt sir!
Eric je šel od popa do jazza, eksperimentalne, do le čudnega.
Živel je v studiu.
Pisal, mešal in igral je na tisoče ur glasbe.
Rekel je, da išče ključ. –Ključ do česa?
Ne vem. Človeškega srca.
Mir, nekaj.
Kje je sedaj njegova glasba? –Ukradena, če vprašate mene.
Kako ukradena? –Sta slišala za Jeffa Canninga?
Založba Windy Lake. –Prav ta.
Kaj se je zgodilo? –Kar se vedno, ko umetnik sreča sleparja.
En obogati, drugi izgubi uho. Eric se ni menil za denar.
Canning mu je ukradel glasbene pravice v grozni kupčiji.
Eric ni bil več isti. Zdaj je vse last Canninga.
Če torej iščete zločinca, govorita z g. Canningom. Je to vse?
In hvala, ker ste igrali na klavir.
Že leta se ga ni dotaknil, a ga vedno držim uglašenega.
Lepo ga je bilo znova slišati.
Nisem vedela, da igraš. –Zatreskan sem bil v učiteljico klavirja.
Rad sem hodil na ure. –Obiščiva g. Canninga, bova?
Ti je oče rekel tisto, da imaš glas natakarice?
Pozabi, Pete. –Težko, če telefoniraš vsakih 30 minut.
Dobro, moja družina prireja naslednji teden zabavo.
Si zadovoljen?
Myka, svet bo preživel en dan brez tebe.
Pojdi k družini.
Zvenelo je tako domače.
Kje tiči problem?
Si kdaj gledal tisti film 'The Great Santini'
s trdoživim očetom in prestrašenimi otoki?
Kot v filmu je, kaj?
Ja, le da ni bilo konec po dveh urah.
Windy Lake Records, Stephanie pri telefonu.
Zdravo, Todd.
Šefa zanima, če ste nam letos poslali vsa izvozna dovoljenja.
Da, če so tam, potem lahko.
Dobro, potem bomo počakali na vaš klic.
Hvala.
Zdi se, da je šef izpadel s seznama bogatih.
Sklepaš po pomočnici?
Pisarne poleg dvigala so prazne. –Revije so tri mesece stare.
Denarja povsod primanjkuje.
Razen v chicaških bankah, kjer ga razdajajo, kajne?
Katera bi bila lahko naslednja?
Delam na tem, a če obstaja povezava, je še ne vidim.
Zdravo, jaz sem Jeff Canningan. –Zdravo. Agent Pete Lattimer.
Agentka Bering. –Kaj lahko storim za vlado?
Imam nekaj vprašanj o umetniku, ki ga zastopate.
Veliko kupčij sem sklenil v letih. Kupoval in prodajal zbirke.
Ampak moje delo je, da spravim glasbo od tu.
Kaj pa glasba Erica Marsdena? –Ne prodaja se te dni. Iz mode je.
Vendar imam ponudbo na mizi za nakup njegovega dela.
Če ponudita več, je vaše. –Kdo ga želi?
Anonimen kupec. Slutim, da zbiratelj iz Japonske.
Obožujejo sladkorčke.
To je Eric.
Vse njegove uspešnice, polomije, pogodbena dela.
Kaj je to? –Nekaj eksperimentalnega.
Verjetno nikoli ne bo ugledalo luči dneva. –Zakaj to?
Ker na trgu stane več, kot bi kdaj dobili povrnjeno.
A za to krivim Jeda Fissela. –Jed Fissel?
Ericov tehnik. Iskal naj bi nove zvoke,
ki bi jih ljudje morali slišati. Novodobno sranje.
Preveč mojega denarja je porabil v iskanju
in večinoma je zvenelo kot opeka v mešalniku.
O, ne.
Kje je …
Kje je Fissel sedaj? –Nazadnje je bil taksist v mestu.
A to je bilo pred leti. Za kaj sploh gre?
Nekdo ropa banke v Chicagu
in menimo, da je povezano z Marsdenovo skladbo.
Vsakdo lahko kupi njegova dela, prenese s spleta, …
Ne, nekaj neobjavljenega je, kar javnost do zdaj še ni slišala.
Ni mogoče. Vse je tukaj in jaz imam edini ključ.
G. Canning, zmenek za kosilo vas čaka. Preusmerila sem klice.
Hvala, Stephanie. Lahko greste. –Po polovici dneva?
Ni skrivnost, da gospodarstvo prestaja spremembe.
Prihrani peni, zasluži peni.
FBI ima družbo. Tajna služba nam je za petami.
Zakaj? –Ni pomembno.
Kako je z denarjem? –Očiščen in pripravljen.
Povej, in postopek steče. Zakaj sta napravljeni?
Potrebovali bomo več. Stanje se je spremenilo. Gremo.
Jed Fissel, Marsdenov snemalni tehnik.
Zadnji znani naslov je Fultondale, Alabama, a ga že pol leta ni.
Mrtev? –Ne vem.
Obstaja vzorec, a smo nekaj prezrli.
Petki, konice. –Ne, nekaj poleg tega.
Zakaj te banke, te podružnice? Po vsem mestu so.
FBI.
Lattimer.
Tu so razkačeni agentje, ki se želijo polastiti tvojih
privilegijev s škarjami. –Če bi vsakič dobil kovanec …
Dala sta nam to z zvokom, zato vračam uslugo.
Pripravljamo zasedo pri Midwesterner na glavni.
Na podlagi česa?
Glede na vzorec prometa ob konicah okrog drugih bank.
Te ceste so zamaški, razen nekaj stranskih poti. Ta banka ustreza.
Ta ekipa pozna te ceste bolje kot kdorkoli drug.
Razen morda taksistov. –Vprašaj jo za Jeda Fissela.
FBI bo opazoval Midwesternern na glavni.
Belski ima slutnjo. –Pa ti? –Ne.
Potem bi rekla, da se moti. Delamo na tem.
Kaj pa, če se zgodi rop in naju ne bo tam?
Prav, pojdi lizat noge FBI.
Pete! –Kaj? –Pusti Farnswortha.
Prav. Pokliči me, če kaj odkriješ.
Zdravo, mama.
Ne, žal mi je, da bo odpovedal, ne krivi pa mene za to. Prav?
Bom jaz.
Myka, si tam?
Končno.
Ah, ljubi …
Ja?
Veš, ko prepevaš pod prho in se glas odbija od ploščic,
da zveniš spektakularno? –Jaz ne zvenim.
O čem govoriš? –Vse banke so take.
Iz marmorja in kamna. Ta glasba vpliva na ljudi, ker …
Znotraj bank odmeva. –Kot noro.
Torej se nekaj v materialu … –Dopolnjuje s strukturo bank.
Primerjati moraš vso arhitekturo in notranje dimenzije prostora
z vsemi bankami v Chicagu, ki niso bile oropane.
Še. –Ja.
Je Marsden še vedno osumljenec? –Ne, za rakom umira.
Ampak njegov tehnik Jed Fissel, ki je snemal zanj, ni izsledljiv.
Počakaj za trenutek.
Ste kaj pozabili? –Kdo, za vra…
Kaj je bilo to? –Kodakov trenutek.
Število bank, z enako akustiko kot že oropane. To iščeš?
Da. –Je natančno dve.
Dve. Krasno. Kje?
V redu bo, Stevie.
Kaj natančno počneš? Nekaj v zvezi z varnostjo?
Ne morem ti povedati natančno, kaj počnem.
Kako kdo dobi vabilo na vašo zabavo?
No, ne dobiš vabila, porinjen si vanjo.
Kako dolgo sta z Beringerjevo partnerja? –Ne dolgo.
Zdi se precej napeta.
Res je.
Te njena preteklost ne moti? Denver?
Dala je vse od sebe.
Krožijo govorice o agentu, ki je umrl v streljanju, Sam Martino.
Menda sta s tvojo partnerko imela afero in on je bil poročen.
No, ločen, pa vseeno.
Lattimer. –Myki se je posvetilo.
Napadene banke imajo vse enak akustični profil.
Sam bi moral to ugotoviti, a nisem. –Artie, kje je ona?
Zvezna agentka! Stojte!
Kaj se je zgodilo?
Marmor, kamen in visok strop je potreben, da ta glasba deluje.
Bi vprašali zvočnega tehnika?
Jed Fissel, spoznajte FBI.
Če vprašate vljudno, vam utegne izdati druga dva.
Zaprite ga. Potrebujem video in pregled prizorišča.
Siv kombi je, brez oken in tablic in z višjimi pnevmatikami zadaj.
Uporabljajo gramofon.
Kot prenosni predvajalnik. –Torej obstaja plošča?
Morda v srebrnem kovčku, s katerim sem bila udarjena.
Poleg Fissela sta še dva in ena je ženska. –Prepričana?
Ja, čutila sem jo.
Si se dotaknila njenih prsi?
Kot da to boli.
Kdo, za vraga, ste? –Moje ime ni pomembno.
Verjetno pa veste, koga predstavljam. –Flash Gordona?
Veste, veliko sem raziskoval
in sledil paketom skozi podatkovna omrežja po svetu,
dokler končno nisem odkril, da je vaš računalnik
mešetaril čez varnostni most v moje delo.
Zakaj? Kaj hočete? –Poslušajte, kdorkoli ste že,
če me nameravate s to rečjo ubiti, opravite že.
Če pa mislite govoriti neumnosti, se poberite iz moje pisarne.
Vem, da ste bili vi. Skladišče 13. Hekerski napad sem imel.
Kolega, prevaran si bil. Nisem bil jaz.
Poslušaj, zafrknil sem. Žal mi je, da si bila napadena.
Ne skrbi. Le zaslišimo Fissela,
najdimo ploščo in gremo domov. Prav?
Myka. –Ja? –Imaš še vedno tiste čepke za ušesa?
Imam. –Vstavi si jih.
Myka, pazi!
FBI! Stojte!
Kdorkoli je bil, je šel čez 12 proxyjev do sem. –Nisem videl.
Verjetno bi tudi vsi analitiki pri NSA spregledali.
Vi ste ga izsledili do sem, naprej bi moralo biti enostavno.
Dovolite meni. –Ne. Samo 30 minut bi bil rad sam s tem terminalom.
Ni mogoče.
Ne sprašujte.
Ja? –Artie, izslediti moraš moj mobitel.
Nisem tvoj osebni lovilec telefonov, prav?
Izgubili smo osumljenca. Napadli so z glasbo in ga odpeljali.
Si dobro? Je Pete dobro?
Jaz sem, Pete pa je še vedno …
Nekoliko pod vplivom glasbe. Spleta ljubezensko vez.
Prosim? Kaj dela?
Uspela sem vtakniti mobitel v enega njihovih žepov.
Najdi ga in nam povej, kam moramo iti. –Prav, ti sporočim.
Kako jima gre? –Večinoma sta tečnobi.
Tudi jaz sem. Ne grem stran.
Za Skladišče 13 gre. –Tu pa za mojo pisarno.
Če boste z mojim računalnikom iskali svoje težave, bom ostal.
30 minut imate. Predlagam, da jih ne tratite.
Bi lahko vsaj gledali drugam? Vsaj občasno.
Prav. –Hvala.
Kaj ne želiš poiskati od Myke mobilni telefon?
V redu, bom …
Belski očitno ne moti,
da jo je njen primer pravkar brcnil v rit.
Artie bo izsledil moj telefon.
Kaj počneš?
Všeč mi je tvoj parfum.
Nisem nadišavljena. –Pa karkoli si. Všeč mi je.
Stephanie.
Canningova pomočnica.
Hudiča.
Našel sem tvoj telefon.
Je tam? –Ne.
Kje sta Jed in Stephanie?
Nikoli ni bilo zaradi denarja. –Kje je plošča?
Nikoli ni bilo zaradi denarja.
Pogrešala je očeta.
Morala ga je vrniti domov.
Canning je rekel, da ima kupca. –Anonimnega. Njegovo hčer.
Vse je razpadlo. Ni mogel več pisati.
Izgubil je svojo glasbo in hčerko.
Nič ni ostalo, česar bi se lahko oprijel, zato je pustil.
Morava poklicati FBI. –Zakaj?
Zakaj ne? –Bančni ropi? Niso naš problem.
Tisto je naš problem.
Belski jih bo našla.
Morda.
Morda pa ne.
To moram vzeti.
Zdravo, mama.
Ja.
Lahko govorim z očetom?
Dal ju boš nazaj, kajne? –Ja.
Kot novo bo.
Dobro, gospod Tok-tok.
Odprli bomo vrata in pogledali, kdo si.
Ustaviti jo moraš.
Ehila?
Moraš …
Kdo je tam? –Ustavite jo!
Nekdo je tam …
Kaj, za hudiča, je bilo to?
Si dobro? –Jaz? Seveda.
Samo nekoliko pretresen.
Prevod in priredba ZoMk